![](https://atlantbib.org/sites/default/files/logo_0.png)
Aftur í leit
Ståle Vetaas Nielsen - Special Center Vonsild
Jeg er en ung fyr på næsten 18 år. Jeg hedder Ståle og bor i Danmark. Min mor er norsk og min far er dansk. Jeg har Cerebral Parese (CP).
Cerebral Parese kaldes også spastisk lammelse. Det er en hjerneskade, der gør, at hjernen ikke kan styre musklerne normalt. Cerebral Parese opstår enten i fostertilstanden, under fødslen eller lige efter fødslen.
De fleste tilfælde af CP skyldes en medfødt hjerneskade. Kun 10% skader sker under eller kort tid efter fødslen. Der fødes cirka 150 børn årligt med CP i Danmark.
Min mor fik svangerskabsforgiftning og jeg var ved at dø inde i min mors mave. Jeg blev født med kejsersnit 5 uger for tidligt. Jeg var meget lille, fordi jeg havde sultet og ikke fået nok ilt.
Efter fødslen var jeg ved at dø én gang til. Jeg fik kramper og lå i koma pga. vand i hovedet. Min hjerne var skadet af alt det den havde været udsat for. Alle mente, at jeg ville blive så handicappet, at jeg ikke ville kunne lære noget; ikke gå, ikke tale, ikke spise selv eller klare toiletbesøg.
Jeg var ca. 1 år, da jeg fik diagnosen Cerebral Parese. Oveni det udviklede jeg også epilepsi, hvor man får krampeanfald, som jeg heldigvis er sluppet af med igen.
Jeg er blevet opereret mange gange, hvor man har forlænget mine sener, så jeg kan sidde normalt, stå op og gå med støtte. Jeg har fået hjælp gennem fysioterapi og fået flere og bedre hjælpemidler fx rollator, el-kørestol, der kan køre langt og hurtigt!
Selvom jeg er handicappet og det har været svært at lære, så kan jeg i dag gå ved hjælp af en rollator. Jeg kan tale, gå på toilet og spise selv - ja, i det hele taget klare meget selv eller bare med lidt hjælp!
Min skolegang har været på specialskole. Først på Special Center Brændkjær og siden overbygning på Special Center Vonsild i Kolding. Jeg har mødt de fleste af mine venner og min kæreste her.
Mine forældre blev skilt, da jeg var lille. Det har ikke altid været helt let. Min fars hus var ikke handicapvenligt og det var vanskeligt at komme rundt. Så vi var nødt til at flytte til en mere egnet bolig. Min mor bor nu i Norge. Det er lidt bøvlet at rejse frem og tilbage.
Snart fylder jeg 18 år og på vej til at blive voksen. Jeg skal starte på STU (Særligt Tilrettelagt Uddannelse) og glæder mig. Jeg synes, jeg har et godt ungdomsliv med venner, kæreste og fester. Jeg har mod på livet og selvom man nogen gange har lyst til at give op overfor det svære, så er det vigtigt at prøve.
Jeg er nået hertil i dag pga. dygtige læger og sygeplejersker. Det er jeg taknemmelig for. Jeg får ikke det samme liv som andre unge, men jeg har et fedt liv.
Jeg drømmer også om en fremtid med min kæreste, hvor vi kan klare så meget som muligt selv. Hvad er dine udfordringer i livet? Hvad drømmer du om?