![](https://atlantbib.org/sites/default/files/logo_0.png)
Tilbake til søk
Ståle Vetaas Nielsen - Special Center Vonsild
Omsett til færøysk av Guðrun ElttørJeg er en ung fyr på næsten 18 år. Jeg hedder Ståle og bor i Danmark. Min mor er norsk og min far er dansk. Jeg har Cerebral Parese (CP).
Eg eri ein ungur drongur, sum næstan er 18 ára gamal. Eg eiti Ståle og búgvi í Danmark. Mamma mín er norsk og pápi mín er dani. Eg havi Cerebrala Paresu (CP).
Cerebral Parese kaldes også spastisk lammelse. Det er en hjerneskade, der gør, at hjernen ikke kan styre musklerne normalt. Cerebral Parese opstår enten i fostertilstanden, under fødslen eller lige efter fødslen.
CP verður eisini kallað spastiskt lamni. Tað er ein heilaskaði, sum ger, at heilin ikki dugir at stýra vøddunum sum vanligt. CP kemur antin í móðurlívi, undir føðing ella beint eftir føðingina.
De fleste tilfælde af CP skyldes en medfødt hjerneskade. Kun 10% skader sker under eller kort tid efter fødslen. Der fødes cirka 150 børn årligt med CP i Danmark.
Í flestu førum er CP ein viðføddur heilaskaði. Einans 10% eru skaðar undir ella beint eftir føðing. Áleið 150 børn verða fødd árliga við CP í Danmark.
Min mor fik svangerskabsforgiftning og jeg var ved at dø inde i min mors mave. Jeg blev født med kejsersnit 5 uger for tidligt. Jeg var meget lille, fordi jeg havde sultet og ikke fået nok ilt.
Mamma mín fekk fosturvatnseitran, og eg mundi doyð í búkinum hjá mammu míni. Eg eri føddur við keisaraskurði fimm vikur ov tíðliga. Eg var sera lítil, tí eg hevði svøltað og hevði ikki fingið nóg mikið av súrevni.
Efter fødslen var jeg ved at dø én gang til. Jeg fik kramper og lå i koma pga. vand i hovedet. Min hjerne var skadet af alt det den havde været udsat for. Alle mente, at jeg ville blive så handicappet, at jeg ikke ville kunne lære noget; ikke gå, ikke tale, ikke spise selv eller klare toiletbesøg.
Tá ið eg var føddur, mundi eg aftur doyð. Eg fekk krampar og lá í koma, tí eg hevði finigið vatn í høvdið. Heilin var skaddur av øllum, ið hann hevði verið úti fyri. Øll væntaðu, at eg fór at bera so nógv brek, at eg ikki fór at læra nakað; ikki at ganga, ikki at tosa, ikki at eta sjálvur ella klára at fara á vesi sjálvur.
Jeg var ca. 1 år, da jeg fik diagnosen Cerebral Parese. Oveni det udviklede jeg også epilepsi, hvor man får krampeanfald, som jeg heldigvis er sluppet af med igen.
Eg var áleið eitt ára gamal, tá eg fekk diagnosuna CP. Afturat tí fekk eg eisini epilepsi, har tú fært krampaherðindi, sum eg tíbetur eri sloppin av við aftur.
Jeg er blevet opereret mange gange, hvor man har forlænget mine sener, så jeg kan sidde normalt, stå op og gå med støtte. Jeg har fået hjælp gennem fysioterapi og fået flere og bedre hjælpemidler fx rollator, el-kørestol, der kan køre langt og hurtigt!
Eg havi fingið nógvar skurðviðgerðir, har tey hava longt spengurnar, so eg fái sitið vanligt, reist meg upp og fái gingið við stuðli. Eg havi fingið hjálp við fysioterapi og fingið fleiri og betri hjálpitól, eitt nú gangistativ, el-koyristól, ið kann koyra langt og skjótt.
Selvom jeg er handicappet og det har været svært at lære, så kan jeg i dag gå ved hjælp af en rollator. Jeg kan tale, gå på toilet og spise selv - ja, i det hele taget klare meget selv eller bare med lidt hjælp!
Hóast eg beri brek, og tað er trupult at læra, so dugi eg í dag at ganga við gangistativi. Eg dugi at tosa, fara á vesi og at eta sjálvur - ja, yvirhøvur megni eg nógv sjálvur ella við eitt sindur av hjálp.
Min skolegang har været på specialskole. Først på Special Center Brændkjær og siden overbygning på Special Center Vonsild i Kolding. Jeg har mødt de fleste af mine venner og min kæreste her.
Eg havi gingið í serskúla. Fyrst á Special Center Brændkjær, síðan á Special Center Vonsild í Kolding. Her havi eg møtt flestu av vinum mínum og damuni hjá mær.
Mine forældre blev skilt, da jeg var lille. Det har ikke altid været helt let. Min fars hus var ikke handicapvenligt og det var vanskeligt at komme rundt. Så vi var nødt til at flytte til en mere egnet bolig. Min mor bor nu i Norge. Det er lidt bøvlet at rejse frem og tilbage.
Foreldur míni blivu fráskild, tá eg var lítil. Tað hevur ikki altíð verið so lætt. Húsið hjá pápa mínum var ikki innrættað til gangistativ og koyristól, og tað var trupult at koma runt. Tí vóru vit noydd at flyta í ein meiri hóskandi bústað. Mamma mín býr í Noregi. Tað er eitt sindur stríggið at ferðast aftur og fram.
Snart fylder jeg 18 år og på vej til at blive voksen. Jeg skal starte på STU (Særligt Tilrettelagt Uddannelse) og glæder mig. Jeg synes, jeg har et godt ungdomsliv med venner, kæreste og fester. Jeg har mod på livet og selvom man nogen gange har lyst til at give op overfor det svære, så er det vigtigt at prøve.
Skjótt fylli eg 18 ár og verði skjótt vaksin. Eg skal byrja á STU (Serliga Tilgjørd Útbúgving) og eg gleði meg. Eg haldi, at eg havi eitt gott ungdómslív við vinum, damu og veitslum. Eg havi gott áræði, hóast eg við hvørt havi hug at geva upp, tí tað er so trupult, so er tað umráðandi at royna.
Jeg er nået hertil i dag pga. dygtige læger og sygeplejersker. Det er jeg taknemmelig for. Jeg får ikke det samme liv som andre unge, men jeg har et fedt liv.
Dugnaligir læknar og sjúkrarøktarfrøðingar hava hjálpt mær at koma higar, eg eri komin. Tað eri eg takksamur fyri. Eg fái ikki tað sama lívið sum onnur ung, men eg havi eitt gott lív.
Jeg drømmer også om en fremtid med min kæreste, hvor vi kan klare så meget som muligt selv. Hvad er dine udfordringer i livet? Hvad drømmer du om?
Eg droymi eisini um eina framtíð saman við damuni, har vit kunnu klára okkum sjálvi so nógv sum gjørligt. Hvørjar avbjóðingar hevur tú í lívinum? Hvat droymir tú um?